I ROMERRIGETS STORHEDSTID,
OMFATTEDE RIGET AFRIKAS ØRKEN
TIL DET NORDLIGE ENGLAND.
OVER EN FJERDEDEL AF BEFOLKNINGEN LEVEDE OG DØDE
UNDER CÆSARERNES STYRE.
I VINTEREN 180 E. KR., KEJSER MARCUS AURELIELIUS'
TOLVÅRIGE KAMPAGNE MOD DET GERMANSKE FOLKEFÆRD
VAR VED AT SLUTTE.
KUN DEN SIDSTE FÆSTNING STÅR I VEJEN FOR ROMERSK SEJR
OG LØFTET OM FRED I HELE KEJSERRIGET.
Sir.
General.
Sir.
Tynde og sultne.
- Stadig ikke noget? - Ikke et tegn.
- Hvor længe har han været væk? - Næsten to timer.
Vil de slås, sir?
Det finder vi snart ud af.
Soldat, jeg beordrede dig at flytte katapulterne fremad.
- De er udenfor rækkevidde. - Rækkevidden er god.
- Kavaleriets fare... - Er acceptabel. Ikke sandt?
De siger nej.
Folk burde vide, hvornår de er erobret.
Ville du, Quintus?
Ville jeg?
Styrke og ære.
På mit signal, slip helvede løs.
Lad katapulterne.
Infanteri gør klar.
- Bueskytter klar. - Bueskytter!
Pilen mod buen!
Fratres!
Maximus!
Om tre uger, vil jeg høste mine afgrøder.
Forestil jer, hvor I vil være, og det vil blive en realitet.
Hold jer til mig!
Hvis I er alene...
og ridder på grønne marker med solen i ansigtet...
vær ikke bekymret.
For I er i Elysium, og I er allerede døde!
Brødre...
hvad vi gør i livet...
giver genlyd i al evighed.
Træk!
Katapulterne klar, sir!
Bueskytter, tænd!
Tænd!
Bueskytter, træk!
Slip!
All right, mænd, klar!
Hold linien!
Slip!
Lad igen!
Hold linien!
- Træk! - Slip!
Hold jer til mig!
Roma victor!
Tror du virkelig, han er ved at dø?
Han har været ved at dø i ti år.
Hvis han ikke var ved at dø, ville han ikke have tilkaldt os.
Måske savner han os bare.
Og senatorerne? Han ville ikke have samlet dem, hvis...
Fred, Commodus.
Efter to ugers rejse, får dine konstante intriger mit hoved til at gøre ondt.
Han har truffet sit valg. Han vil bekendtgøre det.
Han vil udnævne mig.
Det første jeg vil gøre, når...
Er at beære Hans Majestæt med værdige spil.
Indtil videre er det første, jeg vil gøre at tage et varmt bad.
Deres højhed?
Vi er der næsten, deres højhed.
- Deres højhed. - Hvor er kejseren?
Han er på fronten, deres højhed. De har været væk i 19 dage.
De sårede kommer stadig.
Min hest.
Min herre.
Kys?
Du har bevist din tapperhed endnu en gang, Maximus.
Lad os håbe det er for sidste gang.
Der er ingen tilbage at bekæmpe, deres højhed.
Der er altid nogen tilbage at bekæmpe.
Hvordan kan jeg belønne Roms bedste general?
Lad mig tage hjem.
Hjem.
De ærer Dem, Cæsar.
Det er til dig, Maximus. De ærer dig.
Gik jeg glip af det? Gik jeg glip af kampen?
Du gik glip af krigen.
Fader, tillykke.
Jeg vil ofre hundred tyre for at ære din triumf.
Spar tyrene.
Beær Maximus. Han vandt kampen.
- General. - Højhed.
Rom saluter dig, og jeg omfavner dig, som var du min broder.
Det har været alt for længe, gamle ven.
Højhed.
Her, fader. Tag min arm.
Jeg tror, det er tid til, at jeg tager af sted.
Så meget for Roms ære.
Storartet kamp.
General. Stadig i live?
- Stadig i live. - Guderne må have humoristisk sans.
- Guderne må elske dig. - Valerius.
Tilbage til barakkerne, general? Eller til Rom?
Hjem. Min kone, sønnen, høsten.
Landmanden Maximus. Jeg har svært ved at forstille mig det.
Snavs vaskes nemmere af end blod, Quintus.
- Der er han. - Højhed.
Senator Gaius, senator Falco.
Pas på Gaius. Han vil hælde noget, der ligner honning i dit øre...
og så vågner du op en dag, og det eneste du kan sige er: "Republik."
Jamen hvorfor ikke? Rom var grundlagt som en republik.
Ja, og i en republik har senatet magten.
Men senator Gaius er naturligvis ikke påvirket af det.
Hvor mener du, general? Kejser eller senat?
En soldat har den fordel, at han kan se sin fjende i øjnene, senator.
Med en hær bag dig, kunne du være meget politisk. Jeg advarede jer.
Nu skal jeg redde jer. Undskyld mig, senatorer.
Maximus.
Jeg får brug for gode mænd som dig.
Hvordan kan jeg være til hjælp, deres højhed?
Du er en mand, som ved, hvad det vil sige at kommandere.
Du giver dine ordrer, ordrerne er adlydt, og kampen er vundet.
Men disse senatorer smeder rænker og smigrer og bedrager.
Maximus, vi må redde Rom fra politikerne, min ven.
Kan jeg regne med dig, når tiden kommer?
Deres højhed, når Deres fader frigiver mig, vil jeg tage hjem.
Hjem? Jamen ingen har fortjent det mere.
Bliv ikke for godt tilpas. Jeg får måske brug for dig inden længe.
Lucilla er her. Vidste du det?
Hun har ikke glemt dig.
Og nu er du den storartede mand.
Hvis bare du havde været født en mand.
Sikke en cæsar du ville have været!
Fader.
Du ville have været stærk.
Gad vide om du ville have været retfærdig?
Jeg ville have været, hvad du havde lært mig at være.
Hvordan var din rejse?
Lang. Ubehagelig. Hvorfor er jeg kommet?
Jeg har brug for din hjælp. Med din broder.
Selvfølgelig.
Han elsker dig. Det har han altid gjort.
Og...
han vil få brug for dig nu mere end nogensinde.
Nok politik.
Lad os lade som om, at du er en kærlig datter...
og jeg er en god fader.
Det er en rar idé, ikke sandt?
Godmorgen.
Jeg skal bruge tre heste til.
To! Tre!
Fire!
En! To!
De sendte efter mig, Cæsar?
- Cæsar? - Sig det igen, Maximus.
Hvorfor er vi her?
For kejserrigets ære, deres højhed.
Nå, ja.
Nå, ja, det er også rigtigt.
Kan du se det kort, Maximus?
Det er den verden, jeg skabte.
I 25 år...
har jeg erobret, spildt blod, udvidet kejserriget.
Siden jeg blev cæsar, har der været fire år uden krig.
Fire års fred i 20 år.
Og for hvad?
Jeg bragte sværdet. Intet mere.
Cæsar, Deres liv...
Vær rar ikke at kalde mig det.
Kom.
Sid ned.
Lad os tale sammen nu...
meget enkelt som mænd.
Maximus...
tal.
Fem tusind af mine mænd er derude i det frosne mudder.
3.000 af dem er såret. 2.000 af dem vil aldrig forlade dette sted.
Jeg vil ikke tro på, at de kæmpede og døde for ingenting.
Og hvad vil du tro?
De kæmpede for Dem og for Rom.
Og hvad er Rom?
Jeg har set meget af resten af verden.
Den er brutal og ond og mørk. Rom er lyset.
Men du har aldrig været der.
Du har ikke set, hvordan den er blevet.
Jeg er ved at dø, Maximus.
Når en mand ser, at enden er nær...
vil han gerne vide, at der var et formål med hans liv.
Hvordan vil verden omtale mit navn i fremtiden?
Vil jeg blive omtalt som en filosof?
En kriger?
En tyran?
Eller vil jeg være kejseren, der fik Rom til at blomstre?
Der var engang en drøm, der var Rom.
Man kunne kun hviske den.
Hvis man mere end hviskede, ville den fordufte...
så skrøbeligt var den.
Og jeg er bange for, at den ikke vil overleve vinteren.
Maximus...
lad os hviske nu...
sammen, du og jeg.
Du har en søn.
Fortæl mig om dit hjem.
Mit hus er oppe i bakkerne over Trujillo.
Et meget enkelt sted.
Lyserøde sten der varmer op i solen.
En køkkenave der lugter af krydderier om dagen...
jasmin om aftenen.
Gennem porten er der en stor poppel.
Figner, æbler, pærer.
Jorden, Marcus, sort. Sort som min kones hår.
Vindruer på de sydlige bakker, oliven mod nord.
Vilde ponyer leger nær huset. De driller min søn.
Han vil være en.
Kan du huske, da du sidst var hjemme?
To år, 264 dage og denne morgen.
Jeg misunder dig, Maximus. Det er et godt hjem.
Værd at slås for.
Der er en opgave til...
som jeg vil bede om, inden du tager hjem.
Hvad kan jeg gøre for Dem, Cæsar?
Jeg vil have, at du skal være Roms protektor, når jeg dør.
Jeg vil bemyndige dig til ene og alene...
at give magten tilbage til Roms befolkning...
og gøre en ende på den korruption der har lammet den.
Vil du acceptere denne store ære, som jeg har tilbudt dig?
Med hele mit hjerte, nej.
Maximus...
det er derfor, det skal være dig.
Men en embedsmand, en senator...
en der kender byen, der forstår dens politik.
Men du er ikke blevet korrupt af dens politik.
- Og Commodus? - Commodus er ikke en moralsk mand.
Det har du vidst, siden du var lille.
Commodus kan ikke regere.
Han må ikke regere.
Du er den søn, som jeg skulle have haft.
Commodus vil acceptere min beslutning.
Han ved, at du har hærens loyalitet.
Jeg må tænke over det, deres højhed.
Ja.
Ved solnedgang håber jeg, du vil være enig.
Omfavn mig som min søn.
Og giv en gammel mand et tæppe til.
- Min fader favoriserer dig nu. - Deres højhed.
- Sådan har det ikke altid været. - Mange ting ændrer sig.
Mange ting. Ikke alle ting.
Maximus, stop.
Lad mig se dit ansigt.
- Du virker oprørt. - Jeg har mistet mange mænd.
Hvad ville min fader dig?
Ønske mig held og lykke inden jeg tager hjem.
Du lyver.
Jeg kunne altid se, når du løj, for du var aldrig god til det.
- Ikke så god som Dem. - Sandt.
Men du har heller aldrig været nødt til det.
Livet er enklere for en soldat.
Eller synes du, jeg er hjerteløs?
Jeg tror, De har et talent for at overleve.
Maximus, stop.
Er det virkelig så forfærdeligt at se mig igen?
Nej. Jeg er træt fra kampen.
Det gør dig ondt at se min fader så skrøbelig.
Commodus forventer, min fader vil bekendtgøre hans efterfølger om få dage.
Vil du kæmpe for min broder, ligesom du kæmpede for min fader?
Jeg vil altid kæmpe for Rom.
Ved du hvad...
jeg husker dig stadig i min aftenbøn.
Åh, ja. Jeg beder.
Det gjorde mig ondt at høre om Deres mands død. Jeg sørgede over ham.
- Tak. - Og jeg hører, De har en søn.
Ja. Lucius.
Han er næsten otte år gammel.
Min søn er også næsten otte.
Tag for Deres aftenbønner.
Forfædre, jeg beder om jeres råd.
Salige Moder, giv mig gudernes ønske for min fremtid.
Salige Fader, pas på min kone og søn med et parat sværd.
Hvisk til dem, at jeg kun lever for at holde dem igen.
Mine forfædre, jeg ærer jer...
og vil prøve at leve med den værdighed, I har lært mig.
Cicero.
Sir.
Synes du ikke, det er svært at gøre din gerning?
Nogen gange gør jeg, hvad jeg vil.
Resten af tiden gør jeg, hvad der er forventet af mig.
Det er muligt, at vi ikke kan tage hjem alligevel.
Er du parat til at gøre din pligt for Rom?
Ja, fader.
Du vil ikke blive kejser.
Hvilken klogere, ældre mand skal tage min plads?
Min magt vil gå til Maximus...
indtil...
senatet er klar til at regere igen.
Rom vil blive en republik igen.
- Maximus. - Ja.
Min beslutning skuffer dig?
Du skrev engang til mig...
og nævnte de fire vigtigste dyder:
Visdom...
retfærdighed...
mod...
og mådehold.
Da jeg læste listen, vidste jeg, at jeg ikke havde nogen af dem.
Men jeg har andre dyder, fader.
Ambition.
Det kan være en dyd, når det forårsager en til fremskridt.
Opfindsomhed, tapperhed.
Måske ikke på slagmarken, men der er mange slags tapperhed.
Hengivelse til min familie...
og til dig.
Men ingen af mine dyder var på din liste.
Selv da var det som om, du ikke ville have mig som din søn.
Commodus...
du går for vidt.
Jeg søgte i gudernes ansigter...
efter måder at tilfredsstille dig på, så du kunne være stolt af mig.
Et venligt ord...
et ordentligt knus...
hvor du pressede mig mod dit bryst og rigtig holdt mig tæt...
ville have været som solen på mit hjerte i tusind år.
Hvad er det ved mig, du hader så meget?
Commodus.
Det eneste jeg nogensinde har villet...
var at leve op til dig, Cæsar.
- Fader. - Commodus.
Din fejl som søn...
er min fejl som fader.
Kom.
Fader.
Jeg ville have dræbt hele verden...
hvis bare du ville have elsket mig!
Maximus, kejseren har brug for dig. Det er vigtigt.
Sørg med mig, broder.
Vores store fader er død.
Hvordan døde han?
Lægerne siger, der ikke var nogen smerte.
Han døde i søvne.
Fader.
Din kejser beder om din loyalitet, Maximus.
Tag min hånd.
Jeg tilbyder den kun en gang.
Quintus.
Vel mødt, Cæsar!
Jeg må tale med senatorerne. Jeg har brug for deres råd.
- Væk Gaius og Falco. - Gaius og Falco.
Sværd.
Maximus, vær forsigtig. Det var ikke klogt.
Klogt? Kejseren er blevet myrdet.
Kejseren døde af naturlige årsager.
- Hvorfor er du bevæbnet, Quintus? - Vagter!
Slås ikke, Maximus.
Jeg er ked af det. Cæsar har talt.
Rid indtil solopgang...
og henret ham da.
Quintus, se på mig. Se på mig!
Lov mig at du vil se efter min familie.
Din familie vil møde dig i livet efter døden.
Knæl.
Salige Fader, pas på min kone og søn.
Hvisk til dem, at jeg lever kun for at holde dem igen.
Giv mig i det mindste en ren død.
En soldats død.
Frosten, nogen gange får den sværdet til at sidde fast.
Livvagt!
Kan du huske sidst, du var hjemme?
To år, 264 dage og denne morgen.
Salige Fader, pas på min kone og min søn...
jeg vil leve med værdighed, som du har lært mig.
Hvisk til dem at jeg kun lever for at holde dem igen.
Alt andet er støv.
Hvisk til dem at jeg kun lever for at holde dem igen.
Alt andet er støv og luft.
Papa!
Dø ikke.
Du vil se dem igen.
Ikke endnu.
Nej. De vil rense det. Vent og se.
Dø ikke.
De vil fodre løverne med dig.
De er mere værd, end vi er.
Bedre nu?
Rent. Se selv!
ZUCCHABAR - ROMERSK PROVINS
Proximo! Min gamle ven.
Hver dag er en god dag, når du er her...
men i dag er din heldigste dag.
De giraffer du solgte mig de vil ikke parre sig.
De går bare rundt og æder men parre sig ikke.
Du solgte mig underlige giraffer.
- Jeg vil have mine penge tilbage. - Aldrig.
- Jeg giver dig en god pris. - På hvad?
Har du set min nye besætning? Kom og se dem.
Kan nogen af dem slås? Jeg har snart en kamp.
Nogle er gode til at slås, andre til at dø.
Du har vist brug for begge dele.
Rejs dig op.
Hvad er din levevej?
Jeg var jæger.
Jeg købte ham fra en saltmine i Can'thage.
Sid ned.
Legionens mærke.
- Desertør. - Måske. Det er vel ligegyldigt.
Han er spanier.
Jeg tager seks. For et tusind.
Et tusind? Numidianeren alene er 2.000 værd.
Disse slaver er rådne.
Det giver også kulør. Vent!
Jeg kan forhandle.
Jeg giver dig 2.000 og 4.000 for bæsterne.
Det er 5.000 for en gammel ven.
Kom nu! Hvor længe kan det tage, at komme ind i mit eget hus.
Jeg hedder Proximo.
Jeg vil være tættere på jer de næste par dage...
hvilket vil være enden på jeres elendige liv...
end den kælling af en mor, der bragte jer skrigende ind i denne verden.
Jeg betalte ikke for jeres selskab.
Jeg betalte, så jeg kunne tjene på jeres død.
Og ligesom jeres mor, der var der i begyndelsen...
så vil jeg være der til slut.
Og når I dør, og dø det kommer I til...
vil jeres overgang være til lyden af...
Gladiatorer...
Jeg saluter jer.
Rød.
Gul.
Godt.
Rød.
Spanier.
Det er nok indtil videre!
Hans tid vil komme.
Næste.
Spanier...
hvorfor slås du ikke?
Vi må alle slås.
Jeg kæmper ikke.
Jeg skulle ikke være her, jeg er skriftklog, jeg skriver ord...
og taler syv sprog.
Godt.
I morgen kan du skrige på syv sprog.
Måske er det den skriftkloge, der vinder sin frihed.
Frihed?
Hvad skal jeg gøre?
Du går i arenaen og dræber mig.
Og ham...
og numidianeren...
og desertøren.
Og 100 mere.
Når der ikke er flere at bekæmpe, så er du fri.
Det kan jeg ikke.
Ikke?
Men det kan jeg.
Er det dit tegn på dine guder?
Vil det ikke fornærme dem?
Guderne favoriserer jer.
Rød er gudernes farve.
I vil få brug for deres hjælp i dag.
Proximo!
Har du stadig germaneren?
Pøblen elsker en barbar.
Udover det gør han mig rig.
Har numidianeren kæmpet før?
Nej, det er første gang.
Og den der, arbejder, soldat?
Han er spanier. Han kan lige så vel være eunuk, for det han giver i ringen.
Femhundrede sestersi på, numidianerens og spanierens hold klarer det.
Og 1.000 på, at numidianeren klare den alene.
Beder du mig vædde mod min egen mand?
Det er umoralsk.
Hvad hvis vi siger 2.000?
Nogen af jer tænker, at I ikke vil slås...
og nogen at I ikke kan slås.
Det siger de alle samen, indtil de er derude.
Hør her.
Dræb!
Jag dette ind i en anden mands kød.
De vil prise og elske jer for det.
Og I...
I kan komme til at elske dem...
for det.
I sidste ende skal vi alle dø.
Desværre kan vi ikke vælge hvordan...
men vi kan vælge, hvordan vi møder døden...
så vi kan blive husket...
som mænd.
Kom så!
Til venstre, rejs jeres skjold!
Til højre, rejs jeres sværd!
Dræb! Dræb!
Parvis: Rød med gul.
Næste!
Kom så!
Tronraner!
- Forsvind! - Du vil aldrig regere, Commodus!
Han marcherer ind i Rom som en helt. Men hvad har han erobret?
Giv ham tid, Gracchus. Han er ung.
Jeg tror, han kan gøre det godt.
For Rom, eller for dig?
Gå til din mor, Lucius. Det vil hun gerne have.
- Lucius! - Mor!
Vel mødt, Cæsar!
Senatorer.
Rom hilser hendes nye kejser.
Dine loyale borgere byder Dem velkommen, deres højhed.
Tak, Falco.
Og angående de loyale borgere formoder jeg, de ikke var for dyre.
- Cæsar. - Gracchus.
Hele Rom glædes ved Deres tilbagekomst, Cæsar.
Der er mange sager, der kræver Deres opmærksomhed.
Orden, tak! Orden!
Til Deres vejledning, Cæsar, har senatet forberedt en række protokoller...
for at henvende sig til de mange problemer i byen...
såsom elementært kloaksystem i det græske kvarter...
såvel som bekæmpelse af pesten som allerede er dukket op der.
Så, hvis Cæsar...
Kan du ikke se, Gracchus?
Det er netop hele problemet.
Min fader brugte al sin tid på at studere...
bøger og filosofi.
Han brugte nattetimerne på at læse skriftruller fra senatet.
Og i mellemtiden var folket glemt.
Men senatet er folket, deres højhed...
valgt blandt folket for at tale på folkets vegne.
Jeg tvivler på, mange folk spiser ligeså godt som dig, Gracchus.
Eller har sådan fortræffelige elskerinder, Gaius.
Jeg tror, jeg forstår mit eget folk.
Så vil Cæsar måske være så venlig at lære os...
på grundlag af hans egen, store erfaring.
Jeg kalder det kærlighed.
Jeg er deres fader. Folket er mine børn.
Jeg vil holde dem tæt mod mit bryst og omfavne dem.
Har De nogensinde omfavnet nogen med pest, deres højhed?
Nej, men hvis du afbryder mig igen...
kommer du til det.
Senator, min broder er meget træt.
Giv mig listen. Cæsar vil gøre alt, hvad Rom kræver.
Deres højhed, som sædvanlig. Deres mindste anmodning kræver lydighed.
Hvor vover de at prædike til mig?
Commodus, senatet har fordele.
Hvilke fordele? De bestiller ikke andet end at snakke.
Det burde bare være dig og mig og Rom.
Det kan du godt glemme. Der har altid været et senat.
Rom har ændret sig.
Det kræver en kejser til at regere et kejserrige.
- Men naturligvis, lad folket have deres... - Illusioner?
Traditioner.
Min faders krig mod barbarerne...
Han sagde det selv: Den udrettede intet. Men folket elskede ham.
Folket elsker altid sejre.
Hvorfor? De så ikke kampene.
De er da ligeglade med Germanien.
Hvad der er vigtigt for dem, er Roms storhed.
Roms storhed.
Hvad er det?
Det er en idé. Storhed.
- Storhed er en vision. - Netop. En vision.
Kan du ikke se det, Lucilla?
Jeg vil give folket en vision af Rom, og de vil elske mig for det.
Og de vil hurtigt glemme de tørre, gamle mænds kedsommelige prædiken.
Jeg vil give folket deres bedste vision af deres liv.
Hvidvin og rødvin for Deres fornøjelse!
Lege.
Et hundrede og halvtreds dage med lege.
Han er klogere, end jeg troede.
Snedig. Hele Rom ville grine ad ham...
hvis de ikke var så bange for hans prætorianer.
Frygt og vidunder. En magtfuld kombination.
Tror du virkelig, at folk vil lade sig lokke af det?
Jeg tror, han ved, hvad Rom er. Rom er pøbelen.
Giv dem magi, og de vil blive distraheret.
Tag deres frihed væk, og de vil stadig juble.
Roms hjerte er ikke senatets marmor.
Det er Kolosseums sand.
Han bringer dem døden...
og de vil elske ham for det.
Alt I gør er at dræbe, dræbe, dræbe.
Pøblen vil ikke have en slagter, de vil have en helt.
Vi vil have, de kommer igen.
Så hak dem ikke bare i stykker, husk på I skal underholde.
Spanier.
Er du ikke underholdt?
Er det ikke derfor, du er her?
Spanier!
Hvad vil du have?
Pige?
Dreng?
- Du sendte efter mig. - Ja, det gjorde jeg.
Du er god, spanier, men så god er du heller ikke.
Du kunne blive fantastisk.
Jeg er nødt til at dræbe, så jeg dræber. Det er nok.
Det er nok for provinserne, men ikke for Rom.
Den unge kejser har arrangeret en række gladiatorkampe...
til minde om sin fader Marcus Aurelius.
Jeg synes, det er morsomt...
eftersom det var Marcus Aurelius den kloge...
alvidende Marcus Aurelius der forbød os.
Så endelig efter fem år, hvor jeg dårligt kunne tjene til dagens brød...
i rådne landsbyer...
skal vi endelig tilbage, hvor vi hører til:
Kolosseum.
Åh, du skulle se Kolosseum, spanier.
Fem tusind romere...
der stirrer på enver bevægelse af dit sværd...
og vil have, at du borer sværdet ind og dræber.
Stilheden inden du slår til og larmen bagefter.
Den vokser. Den vokser...
som en storm.
Som om du var selve tordenguden.
- Var du en gladiator? - Ja, jeg var.
Vandt du din frihed?
For lang tid siden gav kejseren mig...
et rudis.
Det er bare et træsværd.
Symbolet på ens frihed.
Han rørte mig på skulderen, og jeg var fri.
Kendte du Marcus Aurelius?
Jeg sagde ikke, jeg kendte ham. Jeg sagde, han engang rørte min skulder.
Du spurgte mig, hvad jeg vil have.
Jeg vil også stå foran kejseren...
ligesom dig.
Så hør på mig. Lær af mig.
Jeg var ikke den bedste, fordi jeg dræbte hurtigt.
Jeg var den bedste, fordi publikum elskede mig.
Vind publikum så vil du vinde din frihed.
Jeg skal nok vinde publikum.
Jeg vil give dem noget, de aldrig har set før.
Så tager vi til Rom sammen, spanier...
og får blodige oplevelser.
Og hun vil amme os...
indtil vi er tykke og glade, og vi ikke kan amme mere.
Og så...
når nok mænd er døde...
vil du måske vinde din frihed.
Her. Brug den.
Det er derude et eller andet sted mit land.
Mit hjem.
Min kone laver mad.
Mine døtre bærer vand fra floden.
Vil jeg nogensinde se dem igen?
Det tror jeg ikke.
Tror du, du kommer til at se dem igen, når du dør?
Det tror jeg.
Men jeg dør snart.
De kommer ikke til at dø førend om mange år.
Jeg må vente.
Men du ville da vente?
Selvfølgelig.
Forstår du...
min kone...
og min søn venter allerede på mig.
Du kommer til at se dem igen.
Men ikke endnu.
- Medmindre... - Ikke endnu.
Ikke endnu.
Der er det.
Ud.
Af sted! Ud!
Rart at se dig igen, gamle ven.
Bring mig rigdom.
Har du nogensinde set noget lignende?
Jeg vidste ikke, mænd var i stand til at bygge sådan.
Vind publikum.
Ind med jer! Af sted!
Ind!
Han sover så godt, fordi han er elsket.
Kom, broder. Det er sent.
Jeg vil gøre Rom til tidernes mirakel.
Det forstår Gracchus og hans venner ikke.
Alle mine ønsker får mit hoved til at runge.
Drik dette.
Jeg tror, tiden næsten er inde.
Jeg kunne bekendtgøre opløsningen af senatet...
ved festlighederne til ære for vores fader.
Synes du, jeg skulle?
Er folket parat?
Jeg tror, du har brug for hvile nu.
Vil du blive hos mig?
Er du stadig bange for mørket, broder?
Stadig.
Altid.
- Bliv hos mig i nat. - Du ved, jeg ikke vil.
Så kys mig.
Sov, broder.
At have tjenere der er døve og stumme...
forsikre man lever lidt længere.
De arresterer de lærde.
Enver der tør tale. Selv satirikere og krønikeskrivere.
Og matematikere.
For at mætte arenaen.
Senatet godkendte ikke krigsretstilstand.
Rædselsregimentet er helt prætoriansk.
Jeg er bange for at gå ud, når det er mørkt.
Du skulle være mere bange for dine aktiviteter i dagtimerne.
Senatet er fuldt af hans spioner, ledt af horen, Falco.
Hvad har han i sinde? Det er det, jeg grubler over?
Han tilbringer hele dagen med...
at planlægge festen til ære for jeres fader.
Han forsømmer selv de mest grundlæggende regeringsopgaver.
Hvad er det, han planlægger?
Og hvad betaler det?
Disse daglige kampe koster en formue, og dog har vi ikke nye skatter.
Fremtiden.
Fremtiden betaler for det.
Han er begyndt at sælge kornlagrene.
Det kan ikke passe.
Han sælger Roms kornlagre.
Folket vil sulte om to år.
Jeg håber, de nyder kampene...
for snart vil de være døde på grund af dem.
- Rom må vide det. - Hvordan?
Han vil opløse senatet.
Hvem vil sige det til dem, inden det er for sent? Vil du, Gracchus?
Du, Gaius.
Vil du holde en tale i senatet og anklage min broder?
Og så se jeres familie i Kolosseum?
Hvem tør det?
Jeg har levet i et fængsel af frygt hver dag...
fordi min søn er tronarving.
Han skal dø.
Quintus og prætorianerne ville simpelthen gribe magten.
Nej. Hug hovedet af, så kan slangen ikke bide.
Lucilla, Gaius har ret.
Indtil vi kan neutralisere prætorianerne, kan vi ikke opnå noget.
Så vi gør ikke noget?
Nej, barn. Vi holder tand for tunge.
Vi forbereder os.
Så længe folket støtter ham, er vi stemmer uden stål.
Vi er luft.
Men hver dag der går, skaber han sig fjender.
En dag vil han have flere fjender end venner.
Og på den dag gør vi det.
Da vil vi slå til.
Men indtil da...
er vi føjelige.
Vi er lydige.
Og vi er forræderiske.
Kom nu!
All right, det er nok.
Kejseren vil have kampe, og jeg vil ikke ofre mine bedste mænd.
Pøblen vil have kampe, så kejseren giver dem kampe.
- Og du får kampen ved Can'thage. - Massakren ved Can'thage.